UN CVARTET TÂRZIU
Prezentul și trecutul
pot fi prezente în viitor
și viitorul include trecutul.
Veșnic prezent, timpul,
nu poate fi dat înapoi.
Se spune că după sfârșit urmează un început
și că sfârșitul și începutul au existat întotdeauna
înainte de început și după sfârșit.
Și că toate se întâmplă acum. "
Este părerea lui T.S. Eliot despre cvartetele târzii ale lui Beethoven.
Azi ne gândim ce a vrut Eliot să spună.
Începem cu Opusul 131 a lui Beethoven, care se spune că era favoritul lui.
Are 7 părți într-o perioadă când etalonul era de 4.
Și sunt toate interconectate. N-ai voie să te oprești între ele.
Fără odihnă, fără reglaje.
Beethoven a insistat să fie cântat "attacca", fără pauză.
Poate că dorea să arate o coeziune, o legătură între...
Scuzați-mă !
... acte întâmplătoare de viață ?
Sau fiind surd și singur și simțindu-și sfârșitul aproape,
e posibil să fii simțit că nu mai are timp să ia o pauză, să respire.
Pentru noi, faptul că cântăm atâta timp fără pauză,
face ca instrumentele, în timp, să se dezacordeze
fiecare în felul său diferit.
E o harababură.
Ce să facem, să ne oprim ?
Sau să ne zbatem să ne reglăm continuu unul după altul până la final,
chiar dacă nu suntem în armonie ?
Nu știu.
Hai să vedem.
Ce repede ai sunat.
Bine, stai o clipă.
Hong Kong, pe data de 2 și pe 4.
Shanghai pe data de 13.
Lasă-mă să verific și cu ceilalți mai întâi.
Să închinăm un pahar !
Mi-ai lipsit în pauza dinaintea acestei stagiuni.
După cum știți, anul trecut a fost greu.
Miriam ar fi trebuit să fie cu noi astăzi, să sărbătorim...
Peter, ea e mereu aici.
Peste trei săptămâni se face un an.
Dar muzica, cvartetul, unitatea noastră m-au făcut să trec peste
și trebuie să vă mulțumesc și să ciocnesc un pahar în cinstea celor 25 de stagiuni.
- Pentru "Fuga". - Pentru "Fuga".
Pentru "Fuga".
Alexandra mi-a spus că-i nemaipomenit cursul tău.
Serios ? Când ai vorbit cu ea ?
În după amiaza asta.
E foarte bună și avansează rapid.
- Ar trebui să fii încântat. - E fata mea.
Abia dacă mai cântă pentru noi.
Să sperăm c-o va face acum că s-a întors de la Conservatorul Curtis.
Dar ca să fie vioara întâi...
... are nevoie de instruire atentă în particular.
Da fapt, Daniel, n-ai putea s-o asculți tu ?
Să-i spui ce părere ai, s-o încurajezi.
Am s-o ascult, dacă asta vrei.
Sigur, ar fi minunat.
- Începem ? - Bine, da.
Gata ?
Poate asta-i stagiunea în care vom cânta ciclul Beethovian... cu sufletul.
- Întotdeauna mi-a plăcut ideea. - Încă cred că-i o păcăleală.
Cântând ciclul fără aceste nesfârșite note
ar fi captivant și merită riscul.
Riscul ?
Riscul.
Am intrat în branșa pariurilor acum, Robert ?
Aceste note reprezintă straturi ale gândirii.
Tind să-i dau dreptate lui Daniel.
Cred că egalitatea avantajează conservatorii.
Nu se potrivește vibrato-ul nostru.
Cred că e încă în vacanță.
- Încă o dată de la început, vă rog. - Bine.
- Hai să reluăm de la partea Juliettei. - Sigur.
- Scuze, nu sunt concentrată. - Este violoncelul.
Scuze. Nu sunt în apele mele. Dați-mi 2 zile să-mi revin.
- Nu-i bai. - Sigur.
Reprogramăm ?
- Reprogramăm. - Marțea viitoare.
Ești în regulă, Peter ?
Sigur. E doar... ciudat.
Ține mâinile așa.
Bine. Acum strânge pumnul drept și deschide-l.
Pumnul stâng. Deschide-l.
Acum fă-o repede !
Deschide, strânge. Deschide, strânge.
În regulă.
Bine. Acum, ridică-te.
Acum mergi spre capătul camerei,
spre ușă și apoi întoarce-te la mine.
Bine.
Bine. Cred c-ar trebui să luăm o probă de sânge
și să facem un RMN.
Hai să ne întâlnim peste o săptămână când vom avea toate rezultatele.
RMN ? Ce trebuie să știu ?
Cred că e mai bine să facem testele întâi.
Îmi puteți spune ce credeți chiar dacă nu sunteți sigură.
E în regulă. Ne știm de mult timp.
Ei bine ?
Bazându-mă pe examinarea pe care tocmai am făcut-o
și pe durerile pe care mi le-ai descris,
în opinia mea te confrunți cu
simptome timpurii de Parkinson.
Ei bine, știi...
Îți poți da seama doar din atâtea ?
- Da. Mă tem că da. - Parkinson ?
Dar totuși ar trebui să facem analize de sânge și RMN,
doar ca să excludem alte posibilități.
Aroma...
Trezește-te !
O să fac să merite.
Ce zici dacă vorbesc cu accent franțuzesc ?
Oui ?
- Te rog, nu am... - Lover ?
Robert. Robert, te rog. Chiar... nu am...
Chiar nu am chef.
Bine. E un adagio, da ?
Te rog, mai încet.
Arcușul merge în coardă și iese.
Trebuie să simți rezistența și mai apoi eliberarea.
Asta și încerc să fac.
- Fără intenție. - Ce vrei să zici cu "fără intenție" ?
Această fugă e formidabilă... e o deplasare emoțională
și eu n-o aud.
Întotdeauna trebuie să fie sumbră. Din nou.
Vibrato. De la prima notă.
E o rugă, Alexandra.
Mă poți lăsa să cânt o măsură ?
Nu cred că ești pregătită.
La cursuri, toată lumea a fost fericită de interpretarea mea.
Fantastic.
Și Peter.
De ce Beethoven deschide cu o fugă lentă ?
Nu știu.
Dacă insiști să abordezi Opusul 131 înainte de vreme,
cel puțin citește-i biografia mai întâi, da ?
Încearcă să-i intri în minte.
Știai că tatăl lui obișnuia să-l scoale în mijlocul nopții
să cânte pentru acoliții săi bețivi ?
Imaginează-ți ce urme îți lasă asta. Pot ?
Pilar.
Bună, Robert.
- Nu ne-am mai văzut de mult. - Da.
Ce-ai mai făcut ?
Am exersat pentru spectacolul viitor, ai uitat ? Joi începem.
De data asta trebuie să vii. Te-am trecut pe lista de invitați.
Bine.
Mi-a plăcut cvartetul lui Bartok pe care mi l-ai recomandat.
Al cincilea ? Exploziv.
Stai așa un pic.
- Ți-a plăcut ? - Da.
Aș putea face coregrafia la o parte.
Următorul pas e... ciclul lui Shostakovich.
- Ești pregătită ? - Da.
E totul aici.
Ascultă-l în timp ce alergi.
În ăsta ce cânți ?
Vioara a doua. Asta e bucata mea întotdeauna.
Întotdeauna ?
Da. Fără mine ar fi un trio izolat și frustrat.
Acuma serios vorbind, vioara întâi și a doua nu sunt aranjate ierarhic,
au contribuție diferită.
În ce fel diferită ?
Câteodată cânt melodia, câteodată linia bașilor.
Fac legătura cu vioara întâi, care tinde să fie partea solistă,
cu viola și violoncelul,
în ciuda tuturor aparențelor.
Îi strâng pe toți la un loc. Asta fac eu.
Sună important, dar totuși...
Nu ai dorința să cânți tu partea solo din când în când ?
Da, desigur.
Și ? De ce nu faci ceva în sensul ăsta ?
Aveam de gând să fac ceva, dar apoi, anul trecut...
... n-a fost timpul potrivit, așa că...
Știu ce zici.
Mama îmi spune mereu, "Nu-i niciodată timpul potrivit
și prin urmare întotdeauna e timpul potrivit", Robert.
- Mama ta. Da. - Dumnezeu s-o binecuvânteze.
Haide să mergem.
Am vorbit cu Dr. Nadir. Problema pe care o am...
... spune că e Parkinson, poate în fază incipientă.
Parkinson ?
Da, creierul meu nu mai produce...
... Dopamină, ce reglementează mișcarea.
E dureros ?
Nicidecum și ce e și mai bine, e că există tratament.
Ce înlocuiește Dopamina.
Nu e un remediu, dar poate încetini evoluția.
E încurajator.
Totuși, nu mai pot cânta pentru mult timp.
Și dacă medicamentele funcționează ?
Trebuie să fiu realist.
Să mă descurc și să pun punctul pe i.
Doctorul mi-a spus că mai durează încă o stagiune, maxim două.
Dar m-am decis
că e mai bine pentru cvartet să se gândească la viitor,
să se gândească la ce va urma.
Cred că Nina Lee ar trebui să-mi ia locul.
E o violoncelistă minunată, toți o apreciem.
Ea e aceea. Sunteți toți de acord ? Daniel ?
Nina... Nu cântă încă cu Gideon ?
Nu, eu nu sunt de acord. N-ar trebui să discutăm despre asta acum.
- Nu-i timpul potrivit. - Sunt de acord.
Încă un lucru: Dacă funcționează medicamentul
și pot cânta destul de bine până atunci,
aș dori ca primul concert al stagiunii să fie concertul meu de rămas bun.
Doar că...
Dacă până la urmă vom avea o nouă violoncelistă,
dacă asta decidem...
... cred că va fi ca un nou început.
Vom avea un alt sunet.
Dacă se întâmplă asta,
nu mai vreau să cânt doar vioara a doua.
Bine. Pot să știu la ce te gândești ?
Ca noi doi să alternăm locurile.
Nu trebuie să fie o împărțeală egală de la început,
dar eventual cu fiecare partitură, cred că putem decide
cine cântă vioara întâi și cine pe a doua.
O, Doamne, nu-mi vine să cred că se întâmplă asta.
Ce idee groaznică, Robert.
E o idee groaznică.
- Nu-i o idee groaznică. - Ba da.
Și știi ceva ? Nu era cazul acum.
Peter a spus că ești pregătită pentru o vioară nouă.
Așa a spus ?
Începe să cauți una.
Și noi o vom verifica.
Mamă, ce minunat e Peter !
Știi că și-a amânat cursul de mâine ?
Știi ce mai face ?
Una peste alta, surprinzător de bine.
De maică-ta îmi fac griji.
O, Doamne. Parcă ea are Parkinson.
Nu fi așa dură cu ea.
E supărată. De ce n-o lași în pace ?
Cum spui tu.
Cum face față situației, dnul Perfecțiune ?
Îl ajută pe Peter să caute un nou violoncelist.
N-are deloc inimă.
Ba are din belșug. Și-o păstrează pentru vioară.
Nu cred că voi mai face meditații cu el.
De ce nu ?
Pentru că m-a trimis acasă după 10 minute,
ca să-i citesc biografia lui Beethoven,
să iau contact cu suferința lui înainte să îndrăznesc să încerc Opusul 131.
Avea dreptate, totuși.
Ți-a spus vreodată Peter de ultima rugăminte muzicală a lui Schubert ?
Da, despre cum... voia să asculte doar Opusul 131 a lui Beethoven
și l-au cântat pentru el timp de 5 zile înainte să moară.
Așa-i. Uite ce-aș face eu.
Înainte să cânt bucata, îmi imaginez cvartetul nostru,
în preajma lui Schubert aflat pe patul de moarte,
pe cale să-i cântăm ultima melodie ce-o va auzi pe Pământ.
Podul "Arcuș".
N-am mai fost aici de când am ajuns prima dată în țara asta.
Când eram la Conservatorul Juilliard.
Juilliard.
Îți mai amintești de ce am ales locul ăsta ca loc de întâlnire ?
- Nu. - Darwin.
Darwin.
Îți plăcea mult Darwin. Totul e selecție naturală.
Da.
Lucrurile nu s-au schimbat prea mult.
- Serios ? - Da.
Dacă bătrânul e bolnav, atunci îl dăm afară.
Cum merge tratamentul ?
Încă n-are mult efect dar totuși... e devreme.
Să sperăm că e destul de rapid pentru concert.
Dacă poate susține un concert,
atunci ar trebui să poată să termine și restul stagiunii cu noi, Daniel.
De ce să nu-i respectăm dorința, Jules ?
Pentru că eu nu cred că-i dorința lui.
În momentul de față e copleșit.
Imaginează-ți cât de devastator a fost pentru el.
Mai întâi Miriam și apoi asta.
Trebuie să-i dăm timp să se acomodeze.
Cu Robert ce facem ?
Ce-i cu Robert ?
Cu alternarea locurilor ?
Ar trebui să vorbești cu el despre asta.
Nu cred c-ar ajuta la ceva.
Va modifica complet sunetul nostru, Jules. Înțelegi asta.
La fel și în cazul înlocuirii lui Peter cu alt violoncelist.
Nu și dacă e Nina.
I-a ținut locul lui Peter foarte bine anul trecut. E foarte compatibilă.
Vrei, te rog, să vorbești cu el ?
Oricum, dacă Peter renunță, s-ar putea să nu mai continui nici eu.
Bine.
Vorbesc eu cu Peter și tu vorbești cu Robert.
Știi, nu mă așteptam să simt asta,
dar s-a dovedit că-mi place să am vârsta asta.
Îmi place că nu trebuie să mai demonstrez nimic.
E minunat să urc pe scenă, să iau loc și să cânt.
Știi că, în Munchen, după concertul nostru,
publicul aplauda și Nina mi-a șoptit "A fost distractiv !".
Ți-o poți imagina pe Nina spunând "A fost distractiv !" ?
Ai învățat-o bine și îți sunt foarte recunoscător.
Gideon, trebuie să-ți cer un favor.
Pentru tine, orice.
M-am decis să mă opresc
și vreau că Nina să mă înlocuiască în "Fuga".
- Nina ? Din trio-ul meu ? - Nina ta.
Ea e cea care poate.
Ne cunoaște repertoriul,
cei din cvartet o plac, ca persoană, creativ.
Avem nevoie de ea.
Dacă ea este de acord, desigur.
Peter, ar fi o mare greșeală.
Nu te retrage !
Îți promit că, vei avea din nou energie
și ar putea fi cea mai drăguță parte a vieții tale.
Nu-mi poți cere să renunț la Nina.
A devenit parte integrantă a trio-ului și n-o pot înlocui.
Gideon, nu există comparație. E mai ușor s-o înlocuiești dintr-un trio de pian.
Sunt violonceliști ce îi pot lua locul și te pot ajuta să găsești unul.
După părerea mea, "Fuga" fără Nina s-ar putea să nu meargă.
Atât de serioasă e problema.
Am înțeles ce spui dar nu pot face asta.
N-o pot ceda.
Voi începe prin a discuta câteva reguli generale.
Voi începe prin a discuta câteva reguli generale
în boala Parkinson.
Una dintre ele este că totul devine mai mic.
Ținuta devine mai mică, pașii devin mai mici,
vocea diminuată, chiar și scrisul devine mic.
Totul se contractă.
Și trebuie să ne împingem limitele.
O mutare importantă este preluarea controlului bolii Parkinson,
decât s-o lăsăm să ne controleze ea pe noi.
Și ca să facem asta, folosim mișcări conștiente.
Deci, să începem cu întinderea mâinilor
și ridicarea lor sus și coborârea lor
și ridicarea lor.
Și apoi în față și în lateral.
Și sus și jos. Bine.
Și în față și întindem în părți.
Și sus și jos.
Drăguț.
Mi-a dat tata un sfat.
Se pare că unul bun.
A fost unul bun. Ar trebui să-i asculți sfaturile câteodată.
Da ? Cum ar fi ?
Ar putea să te învețe să fii mai puțin...
... găozar.
E haios.
Bine... sincer nu cred că mai ai nevoie de ajutorul meu.
Și nu-ți fă griji, că vorbesc eu cu Peter.
Haide, Daniel,... am glumit. N-am vrut să sune așa.
Ba da. Doar îți testai puterea. Nu-i bai.
Puterea ? Mă poți ilumina, te rog ?
De fapt, e mai mult o nevoie disperată de atenție.
Îți sugerez să te concentrezi pe muzică.
Să mă concentrez pe muzică ?
Asta-i tot ?
Da, probabil ai realizat câtă muncă e necesară
ca să ajungi un violonist decent, darămite unul bun
și nu mai ești sigură dacă merită efortul,
dacă ești suficient de talentată, dacă poți face față tensiunii.
Ești doar tu cu o vioară, într-un mic studio
făcând cel mai minuscul progres în fiecare zi... a vieții tale.
De-asta ai alcătuit cvartetul.
Ai crezut că-ți va ușura toate problemele.
Și afli că e și mai mult de lucru și te trezești și cu încă 3 oameni pe cap.
Depinzând total de felul lor de a cânta și de înclinațiile lor.
Ei îți cercetează constant talentul. Aud orice greșeală.
Și asta îți rănește mândria foarte tare.
Așa-i ?
Ești specială, Alex.
Da, sigur.
Nu-ți bate joc.
Ne vedem săptămâna viitoare.
Am fost intransigent în cooptarea lui în cvartet,
dar el tânjea, așa cum des se întâmplă, pentru o carieră solo.
Cât de puțin cunosc, sau presupun că știu.
Apoi, în ultima zi a semestrului,
Daniel vine la mine și îmi spune:
"Profesore, m-am decis să formez un cvartet
și vreau ca dvs să fiți violoncelistul."
M-am gândit "E nebun tipul ăsta ? Sunt cu 30 de ani mai în vârstă."
Și am spus clar că de când s-a despărțit Cvartetul Hudson,
unde am cântat cu mama Juliettei, nu am fost dispus să mai cânt.
Daniel a insistat și soția mea a spus: "Fă-o !"
Așa că am fost de acord, asigurându-mă că Jules se va alătura nouă la violă.
Asta a fost prima mea alegere.
Dar partea foarte curioasă este cum am dat de vedeta noastră, Robert.
Spune-le tu !
Plecam de la Juilliard
și Daniel își vâră capul în sală și spune:
"Robert...
... ai dori să cânți... o partitură cu noi,
ca să încheiem seara ?"
Am fost... Nici măcar n-am luat-o în considerare.
Eram un boboc la vremea aceea
și era pe cale să mă transfer la Conservatorul New England să studiez
compoziția modernă cu Lampl.
Și, vioara a doua, cântând într-un cvartet,
nu am fost sigur că eram pregătit pentru angajamentul ăsta.
Oricum, de la prima notă, a fost...
... am prins-o.
Știi, am înțeles asta...
... dinamica cvartetului și cât de special era
să fiu parte a unui grup.
Și că a fii parte a unui grup înseamnă să te identifici cu el.
Până la acel punct nu cred că înțelesesem asta.
Credeam că eu sunt cel mai important.
Dar era mai deosebit să fiu parte a lui.
Și... era femeia asta incredibil de frumoasă
de cealaltă parte, cântând la violă,
ca... ca și când era în joc viața ei.
Îți... tăia răsuflarea.
"Vedetă"... nu știu ce să zic.
Robert.
Aș vrea să renunți la ideea cu schimbatul locurilor.
De ce ?
Pentru că periclitează cvartetul.
De ce de fiecare dată când...
Daniel nu va fi niciodată de acord să te acompanieze.
Nu așa văd rolurile.
Nu, sigur că nu. Sigur că nu.
Dar de ce acum, de ce pui problema acum ?
Nu mi-am dorit niciodată să fiu vioara a doua.
Și niciodată n-am insistat pe asta pentru că... ne era bine.
Mi-a plăcut... armonia.
Știu, apreciez asta.
Când Peter ne-a adus la cunoștință că s-ar putea să plece...
Dar dacă rămâne ?
Tot vreau să alternăm.
Dacă îți amintești prima dată când am început,
când fiecare repetiție era... o descoperire în sine ?
De-abia așteptam să intrăm.
Ne certam doar de drag.
Ne repezeam unul la celălalt doar din cauza unei greșeli de arcuș.
"Eu cred că e sus." "E jos."
- "Eu cred că e sus." - Știu că a fost îngrozitor.
- Îmi lipsește asta. - Da.
Îmi lipsește să fiu emoționat.
Nu-ți pot spune cât îmi lipsește.
Daniel...
Daniel nu crede că calitățile tale sunt potrivite pentru vioara întâi.
Pardon ?
Nu crede că vei fi o bună vioară întâi.
- Și tu de ce nu m-ai apărat ? - Am făcut-o.
De ce pe el îl aperi și pe mine nu ?
Nu e cazul.
Întotdeauna ne-am înțeles să fim imparțiali
referitor la lucrurile astea, știi asta doar.
Bine.
Complet imparțial acuma.
Crezi că nu pot fi la fel de bun ca Daniel ca vioara întâi ?
- O, haide. Cred că tu... - Imparțial. Imparțial.
Cred că ești un violonist uluitor. Cred că ești... minunat.
Întâia, a doua... pentru mine nu contează.
- Pentru mine contează. - Dar nu-i vorba despre noi aici.
- E vorba despre mine. Ba da. - Nu. Vorbim de cvartet aici.
Și cred că ești...
... cea mai bună vioară a doua.
Pentru partea ta, nu-i nimeni mai bun ca tine.
- Poți opri taxiul ? - Nu, te rog, Robert.
- Toți îți apreciază contribuția. - O, Doamne.
- Robert... - Chiar aici.
Când ai discutat cu Daniel ?
A vrut să ne vedem să vorbim de cum putem rămâne împreună, Rob...
M-am întâlnit cu Gideon...
... și m-a refuzat.
Te-ai oferit să-l ajuți să-și găsească un nou violoncelist ?
Îi place prea mult să lucreze cu Nina.
Da, sigur că da.
A avut 6 violonceliști diferiți cu care a lucrat înainte de Nina.
Timp de 40 de ani.
Nu-ți fă griji, vorbesc eu mâine cu Nina.
Așteaptă, nu încă. Să vedem ce se întâmplă.
Poate te răzgândești cu retragerea, Peter.
Dacă vei putea să cânți curând și suntem toți încrezători de asta,
ne-ar face plăcere să continui să cânți cu noi atât cât vei putea.
Cum rămâne cu "noi nu facem compromisuri" și "calitate înainte de toate" ?
Găsim un nou violoncelist și ducem "Fuga" la un alt nivel.
Acum, dacă nu te superi, vreau să mă odihnesc.
Exersează, exersează. Pregătește-te să fii cel mai bun.
Urmează să avem o reprezentație.
Nina, are Parkinson.
Da.
Probabil n-a vrut să afle și Gideon.
Nu-i bine.
Hei.
- Bună. - Hei.
Ți-am făcut mic dejunul ce-ți place.
Ar trebui să-ți fie foame.
Hei, îmi pare rău pentru ieri. Am greșit mult. Îmi pare rău.
- Nu mă deranjează. - Doar că... chiar put.
O, nu-i nimic.
Vreau doar să merg la baie să fac un duș. Doar o clipă.
Bine. Mă întorc imediat.
- Unde ți-e vioara ? - Ce ?
Am nevoie de sacâz. Nu-l pot găsi.
Nu e lângă canapea ?
Nu, nu-i acolo. Și nici în dormitor.
O, la naiba !
La naiba, am lăsat-o la bar.
Serios ? La ce bar să știu să sun.
O iau eu, lasă-mă o clipă, lasă-mă să ies. O iau eu. La naiba !
- Bună. - Bună.
Îți mulțumesc.
- Arăți obosit. - Da.
Ai reușit să dormi ?
Doar câteva ore.
Eu n-am reușit niciun minut.
Am stat în pat, gândindu-mă la noi, până la răsărit.
Nu mai putem face asta.
Nu putem...
Ce s-a întâmplat între noi seara trecută e rar, Robert, știi ?
Și nu poți nega sentimentele astea.
Trebuie să trăiești, să le simți.
Știu, dar chiar nu pot.
Bună, Jules.
Ea este Pilar.
Noi...
Știi că ți-am povestit că alergăm împreună în parc.
E o admiratoare a "Fugii".
Tocmai voiam să plec.
Poți lua locul meu.
Pare drăguță.
Da, e... drăguță.
Ai dus treaba asta cu alternanța locurilor
un pic prea departe, nu crezi ?
- Adică, Doamne... - La naiba. O, minunat.
Îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău.
A fost... s-a întâmplat o singură dată.
- I-am pus punct. Gata. - Da ? M-ai certat ieri.
Erai furios pe mine
pentru că vorbisem cu Daniel despre asigurarea viitorului...
Am fost rănit de ce mi-ai spus ieri.
- ... viitorul cvartetului ! - Ai spus că nu sunt suficient de bun !
Și așa ai hotărât să-mi comunici, culcându-te cu alta ?
Nu sunt suficient de bun ?
Nu dau doi bani pe vioara întâi...
E viața mea !
- ... sau vioara a doua. Ești mândru ? - Vioara este totul !
Aiureli ! Nu-mi pasă !
Te iubesc.
Te iubesc mai mult decât orice pe lume.
Trebuie să știi asta.
Am făcut o greșeală prostească. Doamne, am dat-o în bară.
Îți cer iertare.
Voi veni târziu diseară. Vreau să-ți iei lucrurile până la miezul nopții.
- Nu... - Jules...
Să-ți iei lucrurile din casă.
Sunt Daniel. Lăsați un mesaj.
Daniel, am vești foarte bune.
M-a sunat Gideon. S-a răzgândit.
Am vorbit cu Nina și așteaptă.
Te sun mai târziu. Pa-pa.
Vești bune. Nina ni se va alătura.
Peter...
Ce s-a întâmplat ? De ce ești supărată ?
Nu-mi imaginez...
Nu-mi imaginez să cânt în cvartet fără tine, Peter.
Să călătorim fără tine, să interpretăm fără să te am aproape.
Nu... sunt sigură că o pot face.
Nu cred că vreau.
Te rog să nu vorbești așa.
Când a murit mama ta, marea greșeală pe care am făcut-o
a fost să las cvartetul să se destrame.
Ar fi trebuit să lupt, să găsesc un nou violist,
să stăm împreună, în ciuda tristeții.
În schimbul a fii slab și speriat și leneș.
Să nu faci aceeași greșeală.
Fii curajoasă. Am o a doua șansă.
Nu oricine o are.
Îți mulțumesc că m-ai invitat în călătoria asta.
Îmi place mult aici.
Lasă-mă să-ți spun ce face "Fuga" să fie un cvartet așa de mare.
Bine.
În primul rând, te au pe tine.
Și tu hipnotizezi audiența cu precizia neîncetată.
Te urmăresc așa cum cobra urmărește un îmblânzitor de șerpi.
Ei bine...
Apoi... îl aveți pe tata.
Și el adăugă culoare și textură și ritm.
Întotdeauna te consolidează, te ridică în sus,
dar nu te va eclipsa niciodată.
Sunt multe cvartete cu o vioară întâi desăvârșită.
Vioara a doua,
calitatea viorii a doua, îl face să iasă în evidență.
Și tatăl tău e minunat.
Și apoi este mama.
Adăugă intensitate sunetului ca niciun altul.
Vă face să plângeți fără să știți cauza.
E asta vocea unui suflet rănit ?
Arta supraviețuirii pe care a trebuit s-o dezvolte
au pregătit-o să slujească perfect trei maeștrii în același timp.
Unul pe care-l iubește,
unul cu care este asociată
și unul pe care-l dorește.
Asta a fost acum mult timp, Alex. A fost înainte să se cunoască ai tăi.
O, da. Sigur, sigur.
Cum zici tu.
Ca să închizi un pătrat perfect, îl ai pe inimosul violoncelist.
Când intrarea e asigurată, sunt binevenite emoțiile.
Putem lua loc toți gata să fim impresionați.
E cvartetul ideal.
Bravo.
Ce veți face acum că se retrage Peter
și tot ce se întâmplă cu ai mei ?
Ce se întâmplă cu ai tăi ?
Robert ?
- Bună. - Bună.
Am adus o vioară Gagliano pentru tine.
Grozav.
Încearc-o ! Avem timp până începe licitația.
- Bine. Mersi. - Da.
Bună, Jules.
Îmi pare rău c-am întârziat. Bună. Eu sunt Juliette.
- Bună. Brenda Franklin. - Ce mai faceți ?
- Încântată să te cunosc. - Mersi.
- Mă întorc imediat. - Bine.
Mersi.
Ai venit la timp.
- Vrei s-o încerci ? - Nu, continuă tu.
Nota cea mai de jos din registru are intensitate plăcută, se va îmbina...
- Ton cald, sensibil. - ... foarte bine cu viola. Da.
- Parafa. - Îmi dau seama de ce-o vrea Alexandra.
Minunată. Lasă-mă să mă uit.
Corpul e în intact.
- Ești sigură că nu vrei ? - Nu, mersi.
- Da, ar trebui să licităm. - Cu siguranță.
Acum putem vorbi ?
Suntem aici să cumpărăm o vioară, Robert.
Putem discuta asta ?
Am discutat-o.
N-am discutat-o.
Aici cred că-i problema.
Am trăit împreună intens de aproape 25 ani.
Cred că asta merită mai multă discuție.
Și faptul că trăim și cântăm împreună...
Am știut amândoi că nu va fi ușor.
Atunci a fost captivant, dar am avut și suișuri și coborâșuri.
Dar în mare, cred că... căsnicia noastră e una reușită.
Și nu pot crede că o noapte regretabilă va ruina toată asta.
Te-am iubit la nebunie încă de când te-am întâlnit,
dar m-am temut în adâncul meu că ai simțit c-ai fost obligată.
Că nu te-ai fi măritat cu mine dacă nu rămâneai însărcinată.
Pentru că în atât de multe feluri, ai fost absentă.
Nu complet.
Și am învățat să trăiesc cu asta, așteptând ca într-o zi
în sfârșit, să fii mai apropiată de mine.
Mi-am continuat visele compunând și cântând alte feluri de muzică.
Și am făcut-o bucuros și fără rezerve în ce ne privește.
Să fim împreună...
Să cântăm...
Să avem un copil.
Chiar mă iubești ?
Sau îți sunt convenabil ?
Tată bun. Soț bun. O bună vioară a doua.
- Nu-i minunată ? - Da, e... perfectă.
Vom licita pe ea, da.
- O, minunat. Baftă. - Mulțumesc.
- Începem. - Bine.
E calitate bună, omule.
Nu-i rău, nu-i rău.
Ce zici de asta de aici ?
De fapt, n-o taie de pe cal.
O importă din toată lumea.
- Asta-i din Siberia, așa-i ? - Așa este, da.
Voi face o legătură cu cele mai bune mostre pe care le am
și ce nu folosești, mi le trimiți prin poștă.
Mersi, Jack.
"Asta-i din Siberia." Ce ? Despre ce era vorba ?
Nu poți folosi orice fir de păr pentru arcuș.
Cele mai mici diferențe în structura firului de păr pot schimba complet
timbrul instrumentului.
Ce e ?
Ești obsedat.
Așa cred.
Ți-e frig ?
De ce nu ai urmat o carieră solo ?
Nu aveam un angajament cu ei.
Ca solist, repeți cu o orchestră de 3, poate 4 ori
și interpretezi o dată, sau de două ori bucata.
Asta-i tot. Următorul oraș, următorul dirijor, următoarea orchestră.
Am sărbătorit 3,000 de concerte împreună stagiunea trecută.
Mă face să mă simt antic, dar...
E singurul mod de a găsi interpretări semnificative.
Cei mai mari compozitori, când voiau să-și exprime
cele mai sincere gânduri, sentimente...
... căutau adânc în sufletelor lor,
mereu forma aceasta, mereu, mereu cvartetul.
Dacă erau suficienți de curajoși, Alex...
Ce faci ?
Trebuie să iau mostrele.
O minunată și autentică vioara Gagliano cu o placă tăiată pe spate.
- La 14,000 acum la telefon. - Ridică mâna.
-... la 14,000, din anul 1820. - Cat de departe vrei să mergem ?
15,000.
- 15,000 pe culoar. - Ridică mâna.
15,000 $ acum 16,000.
Mersi, în dreapta. Doamna cu pălăria încântătoare.
E 16,000 în dreapta mea.
Sunt 16,000$. Se licitează la 16.
Ridică mâna.
Jules, n-am vrut să te supăr acolo în spate.
- Gagliano... - 20 !
- 20,000$ pe culoar. - Spune-mi dacă am fost deplasat.
21,000$ în spate. Doamna din spate.
- La 21,000$, 21,000$. - 25 !
25,000$, 25,000$ din nou pe culoar.
25,000. 26 ? Peste tot 25 ?
La 25,000$, acum licitând la 25, peste tot.
25,000$, avertisment corect. Vândut pentru 25,000$.
Felicitări, tocmai ce ați luat o vioară de calitate de la niște muzicieni adevărați.
Jules !
Jules, așteaptă !
Vreți să așteptați un moment, vă rog ?
- Așteaptă. - Mulțumesc.
Ce-i ? Ce dorești... Robert ?
Ce vrei să-ți spun ?
Că te-am iubit mereu,
dar sunt incapabilă să-ți arăt în felul cum dorești tu ?
Uite adevărul: Nu știu.
Nu știu dacă te iubesc sau dacă nu.
Nu știu ce simt. Nu știu.
Trebuie să mă lași în pace.
Cine e ?
- Daniel. - Hei.
Intră.
La ce te-ai gândit, Robert ?
Să compromiți căsnicia ta, cvartetul nostru, pentru ce, pentru o partidă ?
Tu vorbești ?
Ce-i cu mine ?
Să te vezi cu Juliette pe la spatele meu.
Încercând să-mi manipulezi soția împotriva mea.
Nu fi ridicol. Nimeni nu încearcă să te manipuleze.
Ai mers prea departe.
Cineva trebuie să te aducă cu picioarele pe pământ.
De fapt, sunt cu picioarele pe pământ
pentru prima dată după foarte mult timp.
Serios ?
Să rămân acolo unde nu-s respectat ?
S-a terminat.
Ești un violonist minunat.
Îmi place să cânt cu tine. Chiar îmi place.
Nu poți conduce cvartetul, omule.
- Nu ești suficient de disciplinat... - Crezi că ești mai bun...
... nu ești motivat. - ... decât mine ?
Nu ești născut așa și e în regulă. E în regulă.
Crezi că ești mai bun decât mine.
Când am spus eu asta ?
Te înșeli.
Dacă ești obsedat să repeți asta nu înseamnă că cânți perfect.
Te lasă fără viață.
E rigid... și monoton
și egoist și sigur.
Iisuse, Robert, încetează să mai fii copil ?
Te rog. Da, știu că e o perioadă grea...
Întregul grup se duce în jos pe calea asta pe care ne duci tu.
Da, am înțeles asta.
Cum cânți tu așa cântă și cvartetul
și e același lucru la nesfârșit !
Sunt la 40 de ani. Cântăm încă de la 20 de ani.
Acolo ai dus grupul ăsta !
Dar dacă stăm împreună, acum cu Nina alături...
Acolo ai dus grupul ăsta !
Acolo te-am lăsat noi să-l duci !
Eu te-am lăsat să faci asta !
Un deserviciu.
Nici măcar nu vrei să cânți Beethoven fără notițele tale.
- Dezlănțuie pasiunea, omule. - Să dezlănțui pasiunea ?
Dezlănțuie pasiunea ! De ce ți-e frică ?
Ne ai pe noi 3 să-ți acoperim fundu'.
Dezlănțuie pasiunea !
"Oamenii așteaptă ca bătrânii să moară,
nu-i jelesc cu adevărat pe cei bătrâni.
Bătrânii sunt diferiți.
Oamenii îi privesc cu ochi întrebători...
Oamenii privesc cu ochi obișnuiți,
dar bătrânii știu când mor."
Urcă...
... mamă.
La naiba !
Ce e ?
- E maică-mea. - Ce ?
- Nu-i distractiv, Alex. - Nu glumesc.
- Nu-i distractiv. - A trecut să mă vadă.
- Maică-ta ? - Da.
O, Doamne. Trebuie să te îmbraci.
- Alo ? - Bună, eu sunt.
Mă îmbrac și ne vedem jos.
Aș vrea să urc să-ți văd apartamentul.
Mi-e poftă de o cafea și aici nu am deloc.
Mergem după, Alex.
Bine, urcă.
Nu, că urcă pe scări.
Daniel, trebuie să ieși pe geam.
Daniel, îmi pare sincer rău, dar e singura opțiune.
Îmi pare sincer rău.
La naiba. Du-te...
Alexandra.
- Hei, scuze. Ușa... - E în regulă.
Ce mai faci ?
- Bine. - Arăți minunat.
- Drăguț. - Da ?
- Ți-am luat ceva de casă nouă... - Mersi.
- Prăjituri - Le deschid imediat.
Îți place aici ?
- O, e perfect. - Da ?
Da, sunt fericită aici.
Bine. Îmi aduce aminte de cartierul SoHo, acum 20 de ani.
Am luat masa Duminică cu tata.
Bănuiesc că ți-a zis ce se întâmplă cu noi.
E foarte nefericit.
Nu știu de ce-l torturezi.
Ți-a spus el că-l torturez ?
Nu. Tata n-ar spune niciodată ceva rău de tine.
Ce-a făcut taică-tu, a fost inacceptabil pentru mine,
Alexandra și greșit.
Dacă îl tratezi ca pe un preș de ușă
se va întreba ce-i în exteriorul ei.
Un preș de ușă ? Nu cunoști deloc ce relație avem noi, Alexandra.
- Știu și eu ce văd. - Să-ți spun ce văd eu.
Mașina lui Daniel... parcată pe stradă.
Ce căuta în apartamentul tău ?
Mă meditează.
Sper că la vioară că patul tău e foarte dezordonat.
N-am de gând să te mint.
Bine.
Ne iubim.
Nu ești îndrăgostită. E ridicol.
Ești geloasă.
De ce ești așa supărată pe mine ?
Ce ți-am făcut ca să-mi vorbești așa ?
E din cauză că te-am răsfățat prea mult ?
Crezi că m-am distrat ?
Crezi că a fost distractiv să cresc alături de 2 cântăreți hoinari de cvartet,
ce erau plecați 7 luni pe an
și eu mereu aveam pe bancheta din spate o vioară și o violă ?
Mereu, e distractiv asta ? Asta ți se pare distracție ?
Întotdeauna ai fost prioritatea noastră principală.
Pe naiba ! Sunt doar vorbe.
Dacă era adevărat, ai mai fi renunțat la turnee.
- N-am putut... - Ai fi acordat o atenție mai mare
la ce mi se întâmplă.
Nu căutam mereu o digitație nenorocit de perfectă la cvartetul lui Haydn.
Am făcut cât am putut de bine. Am încercat să fiu o mamă bună.
Am vrut să fie perfect dar asta e viața de muzician.
Repetăm, facem exerciții și cântăm.
Din păcate, așa va fi și pentru tine, vei vedea.
N-o să văd.
Eu n-aș fi crescut un copil în felul ăsta.
Îmi pare rău.
Dacă aș fi fost în locul tău...
... aș fi făcut avort.
Cum poți fii atât de crudă ?
Am riscat totul să te fac pe tine.
Înțelegi ?
Ai idee cum se simte ?
- Da. - Nu.
Știu... știu cum e să crești fără o nenorocită de mamă !
O, Doamne.
Sunt niște nenorocite de șaisprezecimi, Steve, nu mai exagera.
Oameni buni, aveți dezacorduri, dar frumos și vă rog...
... încercați să nu vă pierdeți în greșeli.
Când eram de vârsta voastră, l-am întâlnit pe marele Pablo Casals.
Eram atât de intimidat că abia puteam să vorbesc.
Probabil c-a simțit asta că...
... în loc de discuție, mi-a cerut să cânt.
A cerut preludiul din suita a 4-a de Bach.
M-am concentrat, am respirat adânc, am început, au început să curgă notele,
muzica răsuna în aer și era cea mai proastă muzică cântată vreodată de mine.
Am cântat atât de rău, că am parcurs jumătate și a trebuit să mă opresc.
"Bravo" mi-a spus el, "Foarte bine."
Apoi, m-a rugat să cânt Allemanda. "A doua șansă", m-am gândit eu.
N-am mai cântat rău.
"Minunat, splendid", m-a lăudat el.
Când am plecat în seara aceea m-am simțit groaznic în legătură cu execuția mea,
dar ce mă deranja cu adevărat nu era cum cântasem, era Casals.
Falsitatea.
Peste ani, l-am întâlnit la Paris
și până atunci ajunsesem un profesionist, am cântat împreună.
Am devenit cunoștințe și într-o seară, la un pahar cu vin...
... i-am mărturisit ce credeam de prostiile lui de acum mulți ani.
Și s-a supărat. Și-a schimbat comportamentul și a apucat violoncelul.
"Ascultă", mi-a zis. Și a cântat bucata asta.
"Nu ai cântat asta ?", arătând cu degetul.
"Ba da. A fost inedit. A fost bine."
"Și aici, nu ai atacat pasajul ăsta cu arcușul așa ?"
Casals evidenția lucrurile bune, care îi făceau plăcere.
El încuraja. "Iar restul, lasă-l imbecililor, "
"sau cum s-or numi în Spania, ce judecă numărând greșelile."
"Pot fi recunoscător și așa trebuie să fii și tu", a zis el,
"pentru o singură bucată, un singur moment transcedental."
- Uau. - Da, uau. Pablo Casals. Campionul.
Încă o dată cu suflet, vă rog. Suflet !
Alo, ați sunat la Robert și Juliette.
Nimeni nu vă poate răspunde momentan,
așa că vă rog să lăsați mesajul după bipul sonor. Mersi.
Jules, Robert... tratamentul funcționează.
Momentan sunt bine și pot cânta.
Marți repetăm la mine acasă. Îl sun pe Daniel. La revedere.
E bine. Ajungem acolo. Forță.
Nu-mi pot da seama ce coardă prefer.
Îmi place foarte mult ce ai făcut acum. Ar trebui să rămâi la asta.
Cred c-ar trebui să facă ce vrea.
- Să continuăm. - Da.
Bine, să continuăm. Să continuăm mai departe.
Te superi, Robert ?
Ce se întâmplă ?
Puneți-mă la curent !
Joi avem concert.
Cred c-ar fi mai bine dacă mai așteaptă treburile personale.
O, Doamne, cred c-ar fi mai bine dacă ai tăcea din gură.
Poți să te controlezi, Robert ?
Te superi ?
Tu să te controlezi, Daniel.
N-ai putut găsi altă fată cu care să te culci ?
Ce ?
Ce ? Ce ai făcut ?
Am o relație cu Alex.
Asta e, Robert.
Te-ai culcat cu ea ?
Suntem îndrăgostiți.
N-am programat să se întâmple, dar s-a întâmplat. Asta e, Robert.
Stai jos !
Oprește-te ! Te rog, să nu faci asta. Te rog, nu în casa mea.
E suficient. Afară cu toții ! Opriți-vă !
- Te simți mai bine ? - Vă rog să plecați.
- Nu e proprietatea ta. - Eu sunt proprietatea ta.
Eu sunt proprietatea ta. Cu toții suntem proprietatea ta !
Cred că viața ta e dezordonată !
Pentru prima dată, după mult timp, iubesc pe cineva și știi ceva ?
- De data asta n-o să renunț. - Oprește-te, Daniel. Oprește-te !
M-am săturat de toți. Afară !
Îmi cer scuze.
N-aveți respect pentru muzică...
- Trebuia să-mi fi spus. - ... nici pentru voi înșivă.
- Regret. Robert, te rog, așteaptă. - Pentru nimic.
Mă duc sus și când mă întorc, vreau să nu vă mai găsesc.
Nu te lua după mine ! Ar fi trebuit să-mi spui !
Luați-vă gândul de la concert. Nu mai există niciun concert, nimic.
Nu pot să cred.
Când m-ai întrebat acum 25 de ani... să te ajut să formezi un cvartet,
am înțeles ce însemna să fii atât de în vârstă.
Știam că într-o zi trebuia să mă dau la o parte.
Nu mi-am imaginat însă că va fi atât de dificil.
Și să văd cvartetul evaporându-se în fața mea în același timp, este...
Nu se compară cu nimic. E un coșmar.
Și pentru mine e un coșmar.
Trebuie să pui punct relației imediat.
Orice ai crede că este,
orice crezi că faci... pune-i punct.
Nu.
Nu, nu pot face asta.
Atunci înseamnă că n-ai învățat nimic de la mine.
Să-ți fie rușine.
Dacă te uiți la aceste tablouri într-un anume fel,
le vei înțelege.
Poți chiar face cunoștință cu oamenii aceștia.
Au fost aici uitându-se, ascultând.
Miriam a simțit că le poți citi și gândurile.
I-a plăcut ăsta în mod deosebit.
Și ce îți spune azi, Rembrandt ?
"Eu sunt șeful. Sunt regele pictorilor. Sunt foarte mare și știu asta."
"Îmbătrânesc, dar și așa, sunt la maximul capacității mele."
Uită-te la privirea din umbră. E puternic.
E un pic stupid în îmbrăcămintea aurie dar știe asta,
dar și așa, trupul și mintea nu l-au trădat. Nu încă.
E motivator.
Cu corpul și mintea mea a altă poveste.
Medicamentele pe care le iau nu vor funcționa prea mult timp.
Cu timpul mă vor face nervos, voi începe să-mi imaginez lucruri
și după asta voi deveni dependent de alți oameni
să-mi dea să mănânc, să mă îmbrace și să mă spele.
Azi mă gândesc cum să evit toate astea.
- Am devenit o povară. - Peter, nu vei fi niciodată o povară.
Vreau să am grijă de tine.
Ai grijă de cvartet.
Ai grijă de Robert și Alexandra, ghidează-i. De ei să ai grijă.
Te rog, ține cvartetul unit.
Fă-mă fericit.
Bine ?
M-am născut la New York, în 1963.
Mama mea, Francoise Reynaud, a cântat în Cvartetul Hudson alături de Peter.
Au fost apropiați.
Mama a murit, și cvartetul s-a despărțit.
A murit când m-am născut eu.
Am studiat cu Gilles Breton, până la 16 ani,
când Peter a aranjat să studiez la Juilliard, cu bursă
și apoi m-am mutat aici, el și Miriam m-au invitat să locuiesc cu ei.
Din fericire, au devenit familia mea.
Sincer, toate lucrurile bune din viața mea
s-au întâmplat ca un rezultat al dragostei lor incredibile față de mine.
Am format "Fuga" și apoi l-am întâlnit pe Robert.
Și apoi am avut un copil, o fetiță.
Alexandra.
Cred că e cea mai talentată din familie.
Sunt sigură că veți auzi și veți vedea asta în curând.
Am petrecut majoritatea anilor aceștia călătorind, dar e o foarte necesară...
Ești bine ?
Bine.
Deschide-o.
E pentru tine.
Tata mi-a zis că a costat 25,000. N-o pot accepta.
O, nu, nu-ți fă griji.
Aparține unui prieten ce mi-e dator cu o favoare.
O poți folosi oricât dorești.
Și ăsta l-am făcut special pentru tine.
Încearcă-l.
Daniel, pot sta un pic de vorbă cu tine ?
Da. Sigur.
Ce este ?
Ești un om extraordinar.
Ești genial.
Te admir și cred că...
... ești visul oricărei fete care știe să te conducă.
Nu cred că pot fi acea fată acum.
E din cauza părinților tăi ?
- Nu... - Sunt ai tăi de vină. Taică-tu.
E numai decizia mea.
N-o să-i las să se bage între noi.
E "Fuga", Daniel.
"Fuga".
"Fuga" ?
Vrei să terminăm ce avem din cauza cvartetului ? Asta-i o nebunie.
Alex, tu înțelegi că-i o nebunie ?
Una care nu trebuie pusă pe seama altora.
Da, dar va fi.
Nu mi-aș putea-o ierta niciodată și nici tu.
- Nu poți... - Alex, relaxează-te, bine ? Relaxează-te.
E bine, va fi bine.
- Voi avea grijă de tine. - Nu, nu mă asculți.
Voi avea o discuție serioasă cu părinții tăi.
Dacă nu acceptă ce avem noi,
eu nu am interes să cânt cu ei. M-ai înțeles ?
Vom forma un cvartet nou.
Unul nou. Tu și cu mine, Alex. Tu și cu mine.
- O avem și pe Nina. - Daniel, asta este.
Încerc să vorbesc cu tine, încerc să-ți spun
că eu am terminat-o. Am terminat-o.
Pleacă !
Doar... pleacă.
Daniel ?
Daniel...
Doamnelor și domnilor, trebuie să mă opresc.
Prietenii mei cântă prea rapid și nu pot ține pasul.
E vina lui Beethoven, insistând să cântăm...
... Opusul 131 attacca, fără pauză.
Am nevoie de o pauză. Nina Lee.
O violoncelistă extraordinară...
... prietenă a "Fugii"...
... mă va înlocui pentru restul programului din seara asta
și, să sperăm, că pentru mult mai mult timp.
Nina, te rog.
Mi-a făcut plăcere să vă cânt în decursul anilor...
... împreună cu Robert, Daniel și Juliette.
Vă mulțumesc.
Și pentru Miriam... soția mea, ce se află undeva pe acolo...
... îți mulțumesc, îți simt lipsa și mă gândesc la tine.
Ne vom revedea.
Cele 7 părți.
Aceste părți sunt interconectate.
Nu poți călări caii sălbatici din partea a 7-a
fără să-i încaleci în partea a 6-a.
Cu bunăvoința dvs, doamnelor și domnilor, vom merge câteva măsuri înapoi.
Vă mulțumesc.
Patru măsuri înapoi ?
Cvartet de coarde în C Minor Opus 131
Dedicada a la profesora Ruth Stein (1947 - 2010)
En memoria de Donald Krim (1945 - 2011) Andre J. Badalamenti (1971 - 2012)